TIDLIGERE PÅ AMERICAN GODS
–Plugger for bena. –Det er ingenting å tro på.
–Tråder for musklene. –Når man dør, råtner man.
Maling for huden.
Det er bare historier, ormeekstrakt. Men verre, for ormer er ekte.
Gi meg mynten min, døde kone.
–Var det kjærlighet? –Det er vel det nå.
Jeg skal strekke hånden opp under ribbena–
–og plukke den mynten ut av deg som et bær.
Kjør oss til Kentucky. Jeg skal si hvor djinnen er.
Jeg skal si hvor du finner en hel flokk guder og halvguder.
Irsk red ale.
Brygget det akkurat som fransiskanermunkene i Kilkenny i 1231.
Brønnvannet var gift. Dette ølet reddet liv.
–Den er over seks. –Jeg har fortsatt kinn og lepper igjen.
–Han skal ikke vises før ettermiddagen. –Vi trenger bordet.
To til kommer i morgen tidlig. En kvinne og en mye yngre kvinne.
–Ingen telefon ennå. –De dør innen en time.
–Kjærlighetskrangel? –Overdose.
Vi får så få kjærlighetskrangler i disse dager.
Vil du ha hjelp?
–Du har en historie å fortelle. –Har jeg det?
Jeg ser det i fingrene dine.
Ankomsten til USA, 1721
Det er rent oppspinn at USA ble grunnlagt av pilegrimer–
–som ønsket trosfrihet.
At de kom til Amerika, spredde seg ut, formerte seg og fylte tomt land.
Egentlig var de amerikanske koloniene like mye en søppelplass–
–som en flukt, et sted for å glemme.
Kjærlighetskrangel. Skal jeg ta den?
Jeg tar den. Bare fortsett.
Ibis og Jacquel. To kvinner?
I dagene da du kunne bli hengt i London for å stjele 12 pennyer, –
–ble Amerika et symbol på barmhjertighet.
Transportering, ble det kalt.
Om så dommen var fem år eller livstid, –
–ble man solgt til en kaptein som pakket skipet som et slaveskip.
I land ble man solgt som kontraktstjener–
–til den som ga deg husly i bytte mot arbeidet ditt.
Men i det minste ventet du ikke på å bli hengt i et engelsk fengsel.
Og når kontraktsperioden var fullført, var du fri–
–til å gjøre det beste ut av din nye verden. Av den nye verden.
Essie MacGowan?
Jeg blir minnet om livet til Essie MacGowan.
Som ung pike var hun ikke en flittig arbeider.
Hun snek seg bort for å høre på historier og eventyr.
Eventyr om de marsjerende feer og formskiftende púcaer.
Om bansheer som skrek om natten som varsel om dødsfall.
Og best av alt: historier om leprechauner.
Venter du på din fars skip?
Han kommer snart tilbake.
Kanskje en merrow i selskinn ble fanget i garnet hans, –
–og han overtalte henne til å gi ham skattene hennes fra skipsvrakene.
Nok av skjulte skatter man kan finne over bølgene.
Ser du den åsen?
En alveås. En dør til Aos Sís verden.
Og hvis du er heldig, kan du få et glimt av småfolket–
–når de går gjennom i skumringen.
De er glade folk, og fulle av musikk.
Bortsett fra leprechaunene. Å, leprechauner.
De er så opptatt av å vokte på gullet sitt–
–at de ikke har tid til noe annet.
Hvorfor etterlater vi en gave til dem?
Fordi vi vil ha velsignelsene deres.
Og da hun ikke lenger var liten pike, –
–med kurver og bølger som det grønne havet, –
–var det hun som holdt de gamle skikker i live og fortalte historiene.
Vi setter ut et måltid for småfolket hvis vi vil ha velsignelsene deres.
Fløte fra melken. Den mykeste smulen man finner.
Det er gunst på den ene siden av mynten. Vrede på den andre.
Ballyboger kan man snakke fornuft med.
Leprechauner... De er en helt annen historie.
Hjelper deg med problemene dine en dag. Biter ut øynene dine den neste.
Det er sant. En natt...
En slik natt som gjør deg kald inn til benet.
Jeg gikk til fyret for å ta med duegryte og brød til far.
Det var da jeg hørte det:
Som en hammer.
"Hvem går der?" spør jeg. Ikke noe svar.
Jeg vurderer å gå tilbake, –
–men nysgjerrigheten tar overhånd, så jeg går mot det.
Men jo nærmere jeg kommer, desto lengre unna er det.
Til slutt snudde jeg meg, og jeg hadde vandret så langt inn i heiene–
–at jeg ikke kunne finne veien tilbake.
I tre timer vandret jeg i mørket, og ingenting virket kjent.
Men så husket jeg hva bestemor fortalte meg om leprechaunen.
Så jeg svelger sulten min, og jeg tar brødet, –
–legger det ned på en mosete stein og legger meg til å sove ved siden av.
Og dere vil aldri tro det: Da jeg våknet, var brødet borte.
Og der var fyret. Det jeg hadde lett etter.
Det var like i nærheten.
Så der ser dere. Feene er kanskje små, men ikke la det lure dere.
De kan skape store problemer.
Intelligens har aldri vært uvanlig blant kvinner.
Og skjønnhet har alle som er 17.
Men Essie hadde en sjelden gnist av ambisjon.
Hun hadde lyttet nøye til historiene.
Hun visste hva øyeblikket ba om.
Det var alle pengene hun hadde i verden.
Hun drømte om silke og blonder, –
–og hun hadde aldri spist seg mett på hvitt brød eller syllabub.
Men hun visste at man ikke spurte en leprechaun om tjenester–
–uten å gi gull som gave.
Det var ikke første gang for noen av dem. Noe ingen av dem nevnte, –
–for denne følelsen var ny for begge.
Du kommer til å glemme meg, hva?
Du drar til Oxford og møter en sosietetsdame.
Glemmer meg fullstendig.
Det hadde vært en gave fra bestefar til bestemor da han beilet til henne.
Og Bartholomew la den i hånden hennes–
–med løftet om å gifte seg med henne da han kom tilbake til jul.
Men som Essie advarte, småfolket er en lunefull gjeng.
Far fortalte havfruen at han ikke ville gi tilbake selskinnene hennes–
–før hun tok ham til landet under bølgene og fortalte hvor hun skjulte...
Det var lettere for husfruen å tro at Essie kunne være en tyv...
...enn at hun hadde forført sønnen.
"Ga du dette til henne av fri vilje?" spurte moren hans.
Svaret som krevdes, lå implisitt i spørsmålet.
"Du skal henge for dette, jente", sa dommeren.
Han la kanskje merke til alderen eller øynene hennes, for han stoppet opp.
"Men noe for noe. Så jeg tilbyr et alternativ."
Essie ble dømt til syv års transport.
Hun ble transportert på et skip som het Neptun–
–under ledelse av en kaptein Clark.
På vei mot Carolina der hun skulle avsone dommen.
Selv om sulten grep henne med begge hender, –
–glemte hun aldri å legge ut en liten smule til leprechaunene.
Lykken smilte til henne, –
–og Essie inngikk en allianse med kapteinen og overtalte ham til–
–å ta henne med tilbake til London der ingen kjente henne.
Reisen tilbake, da menneskelasten var byttet ut med tobakk, –
–var en lykkelig tid for paret, som var som sommerfugler i parringstiden.
De kappet om hvem som kunne være mest takknemlig.
Hver insisterte på at livet deres var blitt reddet av den andre.
Tilbake i London åpnet kapteinen sitt hjem for sin nye brud.
Åtte uker senere var Neptun, –
–med menneskelasten fylt opp på nytt, klar til å sette seil igjen.
Kapteinen sverget på å få mest mulig ut av vinden–
–og vende tilbake til Essie raskere enn noen noen gang har krysset et hav.
OVERDRAGELSE
Hennes verden stemplet Essie MacGowan som en tyv.
Så tyv ble hun.
"Tatanka Ska", en hvit bøffel ansett som hellig av lakotaene, –
–ble født her på ranchen til Derek Arnold Jr. 10. juni 2008.
Tusener kom på pilegrimsreise for å se den.
"Dessverre ble både Derek og kalven drept av lynnedslag"–
– "nøyaktig et år etter fødselen."
Sånt skjer når man setter en gud i en dyrepark. Hvorfor stopper vi?
–Jeg må be. –Du ba nettopp.
Hvor mange ganger om dagen? Ikke si at du gjør hele pakka.
Jo. Jeg ber fem ganger om dagen.
Gud er stor. Jeg må pisse.
Du kan bli med. Jeg kan vise deg.
Jeg bare ser på.
Elsker du Gud, eller er du forelsket i Gud?
Jeg har ikke tenkt på det på den måten. Jeg antar at jeg elsker min Gud.
Dra til helvete.
Jeg spiser deg opp.
Jeg er på vei til Wisconsin, som avtalt.
Liker han det ikke? Fortell den enøyde glufsa...
Fortell...
Faen ta deg. Det kan du fortelle ham.
Snakker du med fuglene?
Herregud. Kan ikke en mann få et øyeblikk alene med pikken sin?
–Vi bør la Salim dra. –Ikke faen.
–Vi kan finne veien herfra selv. –Vi er midt i ingensteds.
Pakk ned teppet. Vi har langt å kjøre.
–Vi trenger ham ikke lenger. –Jeg tar denne omveien pga. deg.
Du og mynten er eneste grunn til at jeg ikke kjører rett til House On The Rock.
Herregud. Skulle tro du ville ønske å bli gjenopplivet så fort som mulig.
Nei, nei, nei.
House On The Rock i Wisconsin. Det er der alle kommer til å være.
–Hvorfor gjør du det? –Jeg frigjør ham fra pakten.
Dra og finn mannen din. Guden din, djinnen din.
Du er en ubehagelig skapning.
Hallo? Kan jeg hjelpe deg med noe?
Ja. Jeg har alltid ønsket å stjele en bil, så jeg skal stjele din.
Den er ikke min, den er sjefens.
Ok, da stjeler jeg hans. Jeg vet ikke hvor mye dette er, –
–men ta det og fortell sjefen din at du ble ranet, som du ble.
Sjefen vil aldri tro meg hvis jeg ser slik ut.
–Du ser bra ut. Veldig bra. –Han mener uten bevis på kamp.
–Han vil at jeg skal slå ham. –Du kan drepe meg. Kan hun gjøre det?
Stol på meg. Du vil ikke at hun slår deg.
Ondskap skjult i noe vakkert kan slippe unna med drap.
Essie MacGowan hadde ingen tilbøyelighet til å drepe, –
–men det var lenge siden hun sluttet å anse tyveri som synd.
I løpet av de neste årene ble Essie en dyktig butikktyv.
Hennes vide skjørt kunne skjule et mangfold av synder.
Det var ikke ærlig, men hun levde av sitt eget arbeid uten hjelp fra en mann.
Hun sparte takken til skapningene hun hadde blitt fortalt om som barn–
–og hvis innflytelse hun var sikker på strakk seg helt til London.
Men jo mer rikelige velsignelsene er, desto mer glemmer vi å be.
"Du er tiltalt for å vende tilbake fra transport og for tyveri."
Essie ble ført til Newgate fengsel–
–der det bare var et spørsmål om tid før hun ville møte galgen.
Ikke spis det som er i bollen.
Med mindre du liker diaré. Hold deg til brødet.
–Pene piker hører ikke hjemme her. –Hvordan vet du hvordan jeg ser ut?
Jeg kan høre en stemme som ikke har skreket seg hes.
Vel, jeg hører absolutt ikke hjemme her.
Jeg var bare på puben for å drikke ale. Jeg skulle til og med betale for den.
Og så snek en kødd seg foran meg som om han var kong Georg.
Jeg slo til ham som en advarsel.
Han faller med hodet først inn i en knust flaske.
Mistet øyet, sier de. Mange kødder klarer seg bra med bare ett.
–Hva med deg, frøken. Tok du et øye? –Kniplinger.
Ikke for dyrt. Rimelig håp om transport, da.
Det håpet er over. Jeg hadde muligheten min.
Virker ikke riktig å bare gi deg den ene.
–Vel, verden er ikke rettferdig. –Det er den ikke.
Til helvete med dem og galgene deres. Piss lenge og vel når du dingler.
Lag noe griseri de må vaske bort. Ikke gi deg uten kamp.
Seilte du den forrige båten, da?
–Kom meg helt til Carolina. –Musha! Amerika!
–Hvordan var det? –Jeg vet ikke.
Ble ikke lenge nok til å se stort før jeg dro til London.
–Jeg ga det ikke en sjanse. –Synd. Jeg hører at det er sjanser der.
Prøv en bestikkelse. Fangevokteren ville solgt hjertet sitt for litt gull.
–Jeg gikk nettopp tom. –Jeg kan gi deg litt av mitt.
–Har du gull? –Hadde. Ganske mye.
Holdt det i forvaring.
Drakk min andel, men leverte restbeløpet punktlig.
–Til hvem? –Kongen.
Vi er i fengsel, vennen. Alt vi trenger å gjøre, er å fortelle historier.
Du har fortalt din andel, antar jeg.
Jeg møtte en indianerkvinne der. I Amerika.
Hun hadde en epletralle. Solgte formkaker om morgenen.
Hud som murstein. Jeg spurte hva hun het, og hun sa: "Susan."
En kvinne som henne het "Susan"? Jeg sa: "Hvilket navn ble du født med?"
Og hun sa bare: "Jeg er Susan nå."
I Amerika kan alle være hva de vil.
Nytt navn, nytt liv. Det er et sted der en kropp kunne vært lykkelig.
–Hva faen er lykkelig? –Faen om jeg vet.
Tror jeg visste det da jeg var liten.
Satt og ventet på at fars båt skulle komme tilbake fra sjøen.
Nå ville jeg vært fornøyd med å være tilfreds.
Et hjem, et tre.
En som er snill nok til å være hos meg. Ikke for snill.
Jeg har levd uten tak over hodet se lenge jeg kan huske.
Du kunne klart deg bra der.
–Hva skulle jeg gjort i Amerika? –Levert gull til kongen deres.
–De har ingen konge. –Ikke ennå.
Alle trenger en konge.
Er det så kaldt her hver kveld?
De dødsdømte vet aldri når bøddelen har gjort løkken klar.
Jeg...
Jeg hentet denne maten selv, fra kjøkkenet.
Ferskt brød, frisk frukt. Kjøttpai.
Synd å la deg havne i galgen.
Fengselsvokteren i Newgate kom med tre kunngjøringer:
At det ville gå tolv uker før saken hennes havnet i retten.
At hun var, etter hans skjønn, en veldig vakker sak.
Og at det var en måte hun kunne unnslippe galgen på.
Da hennes tur kom, sjokkerte Essie ingen ved å hevde hun var gravid.
Byens oldfruer som vurderte slike krav, –
–var overrasket da de oppdaget at Essie faktisk var med barn.
Hennes dødsdom ble nok en gang omgjort til transport.
Denne gang for livet.
Resten av livet skulle hun ha mareritt om tiden i det lasterommet.
The Sea-Maiden gikk i land ved Norfolk i Virginia.
Og Essies kontrakt ble kjøpt av tobakksbonden John Richardson.
For hans kone hadde dødd av feber en uke etter å ha født datteren deres.
Og han trengte en amme og en hushjelp til det lille gårdsbruket.
Og i tillegg til melken hennes–
–drakk barna Essies fortellinger under oppveksten.
Men piletremannen
går på vandring
Vandrer hvis du
holder deg unna
–Slutt, din jævla baby. –Vi er ikke alle en biff.
Forsyn deg.
Magen min er sydd igjen og ikke koblet til fordøyelseskanalene, så nei.
–Du spiser igjen snart nok. –Hvis gjenoppliveren fikser det.
Kan og vil. Mot en tjeneste. Ikke for gull.
–Hvor mye gull har du? –Hvor mye er det i en bortgjemt skatt?
Hvorfor har du en bortgjemt skatt?
–Jeg var konge en gang. –Særlig.
Jeg var det. Så gjorde de meg til en fugl.
Så kom kirken og gjorde oss til helgener, troll og feer.
–General Mills gjorde resten. –Så hva er tiltrekningskraften?
Hva selger Wednesday på denne gudefesten som du må skaffe billett til?
Krig.
Jeg dro ut i krig en gang.
Eller skulle dratt.
For lenge siden.
Om kvelden før slaget så jeg inn i bålet...
Og jeg så min død, sikkert som banken.
Jeg så...
Jeg visste jeg ville dø den dagen hvis jeg ble.
Tok på med støvlene mine...
Og slapp sverdet mitt. Og så stakk jeg.
Jeg skylder et slag.
Du følger Wednesday så du kan kjempe i krigen hans og dø.
Og for det gjør du ærend for ham?
Jeg gjorde verre ting enn det.
Å dø fungerte for meg. Alle bør prøve det minst én gang.
Virker som om du har gått et par hundre år i de støvlene allerede. Tiden er inne.
På samhains natt kan åndene komme fritt inn i vår verden, –
–men hvis du bruker en forkledning, som det, –
–tror de at du er en av dem.
–Hestene kommer! –Ja, pappaen deres er hjemme.
Men vi må være spesielt forsiktige overfor hvem?
–Lep... –...rechaun.
Leprechaunen, det stemmer.
Så vi setter bare ut en liten porsjon fra innhøstingen vår.
Hvis de velger, kan de lede deg av stien du har gått tusen ganger før.
Hun fortalte dem alle disse tingene, og de trodde fordi hun trodde.
Beklager. Jeg var nettopp ferdig, sir.
Vel, god natt, mester Richardson.
Vent.
Mester Richardson
Jeg skjønte aldri at du tok meg for...
Essie fortalte ham hvor sjokkert og såret hun var.
En fattig enke blir spurt om å prostituere seg selv–
–for en mann hun respekterte sånn.
En kontraktstjener kunne ikke gifte seg, –
–så hvordan han kunne plage en arme transportert pike, fattet hun ikke.
En stakkars transportert pike som har følelser for deg.
Følelser som du ikke kan gjengjelde.
John Richardson gikk ned på et kne–
–og foreslo en slutt på kontraktslivet hennes.
Inntil han hadde ektet henne, –
–ga ikke Essie mester Richardson så mye som et kyss.
Men da han gjorde det, gjorde hun det,
Og fra den dagen kalte hun ham John.
De kalte sønnen sin det samme.
Da barna gikk på skolen for å lære å lese, –
–sørget Essie for at de begge bar litt salt i en lomme–
–og litt brød i den andre for å være sikker på at de kom trygt hjem.
Det gjorde de alltid.
John Richardson elsket henne.
De hadde vært gift i et tiår da Essie sverget hun hørte en banshee–
–som hylte om natten.
En uke senere gjorde feberen ende på ham.
Det var gode dager og det var dårlige, –
–men det var mange.
Gården blomstret under oppsyn av enke Richardson, –
–som folk kalte henne nå.
Når det ikke var "mamma" eller, med tiden, "bestemor".
Takk, vennen.
Selvfølgelig må dere aldri sovne ved en bekk.
Nei, for alp-luachra-en–
–kan krype inn i munnen din og lage hjem i magen din.
For den leddspiseren tar det gode ut av middagen din, –
–så uansett hvor mye du spiser etterpå, blir du aldri mett.
Aldri. Aldri.
Mor, det holder.
Det virket ikke som det var plass til de gamle åndene i Virginia...
Så Essie fortalte ikke lenger historiene sine.
Hun holdt dem i hjertet, der de varmet henne–
–som hennes fars gryte på en kjølig natt i Bantry Bay en livstid tilbake.
Essie MacGowan?
Fortell ham. Fortell ham at det er gjort.
Créd as co tarlaid an cac-sa dam?
Nach lór rofhulangas?
Is lór chena!
Ní am olc!
Ní am!
Faen!
Faen.
Ikke se.
Kom igjen.
–Essie MacGowan? –Kjenner jeg deg?
–På en måte kjenner du meg. –Å, du er irsk.
Det er jeg. En mann fra åsene.
Eller jeg var det.
Men nå er jeg her, i denne nye verdenen...
Der ingen setter ut ale eller melk for en ærlig fyr.
Eller et brød ved innhøstingen.
Hvis du er den jeg tror du er...
Har jeg ikke noe uoppgjort med deg.
Og ikke jeg med deg.
Selv om det var du som brakte meg hit, du og noen andre som deg.
Til dette landet uten tid for magi, ingen plass for feer og slike folk.
Jeg... Du har gjort mye godt for meg.
Godt og ondt.
Vi er som vinden. Vi blåser begge veier.
Ja.
Vil du ta min hånd, Essie MacGowan?
Hun var fortsatt varm da de fant henne, –
–selv om livet hadde forlatt kroppen og bare halvparten av eplene var skrelt.